Bratrí Grimmové, vaše výsosti.
Dobrý den, pánové.
Dekuji vám, že jste prišli.
Asi se divíte, že clovek mého veku si vyžádal audienci
s autory príbehu pro deti.
Váš dopis byl nadmíru zajímavý, paní.
Já myslím, že vaše sbírka pohádekje opravdu skvelá.
Dekujeme.
Musím však priznat, že me velmi rozrušila
vaše verze Popelky.
Nekterí lidé se dušují, že vyprávení od Perraulta,
kde vystupuje dobrá kmotra sudicka a kouzelné dýne,
má nejblíž k pravde.
Nekdo tvrdí, že strevícek byl z kožešinky.
Jiní trvají na tom, že byl ze skla.
Pravdu se nejspíš nikdy nedozvíme.
Prominte, vaše výsosti.
Mohu se zeptat na tamten obraz?
Je skutecne...
pozoruhodná.
Jmenovala se Daniella...
de Barbarac.
A toto...
byl její sklenený strevíc.
Dovolíte mi, abych uvedla veci na pravou míru?
Takže je to pravda... ten príbeh?
Ano. Presne tak.
Tak tedy.
Jak že to vždycky zacínáte?
Ano.
Bylo, nebylo,
žila mladá dívka,
která velmi milovala svého otce.
Vecný príbeh
Pauletto, to je jako o Vánocích!
Dostanu maminku a sestry, všechno najednou!
Ano, bude to nadelení, prijede paní baronka a vubec...
Postuj trochu!
Pán si po takové dobe zaslouží trochu štestí,
vychovával díte sám.
Musí být pekná.
Doufám, že me bude mít ráda.
To víš, že bude.
Jenom se chovej jako hodná holcicka, já vím, že to umíš.
A neokusuj u jídla kosti, ať se neprozradíš.
Ale devce, tatícek tu bude každou chvíli!
Gustave, už jsem ti ríkala!
Dnes ne!
Vypadáš jako devce!
To prece jsem, ty hlupáku!
No jo, ale dnes tak vypadáš!
Kluk nebo holka, stejne ti mužu napráskat.
Pohnete sebou, pán jede.
Vítejte doma, Monsieur le seigneur.
Vidím, že jste nám privezl paní baronku.
Privezl jsem celou domácnost, Maurici.
Ale nekde jsem ztratil dceru.
Auguste.
To je naprosto kouzelné.
Tati!
Tak se na ni podívejme, vubec se nezmenila.
Vsadím se, že tvuj kamarád Gustav se tu taky nekde plete.
Ale kdepak! Odrovnalajsem ho.
On je...
Tak odrovnala.
Doufal jsem, že nás uvítá malá dáma.
Ale musíme se spokojit tebou.
Daniello,
chtel bych ti predstavit paní baronku Rodmillu de Ghent
a její dcery, Margueritu a Jacquelinu.
Dobrý den, Daniello. Ráda te poznávám.
Tvuj otec o nicem jiném nemluví.
Dámy, pozdravte novou nevlastní sestru.
Slecno.
Utopie.
To znamená ráj.
Na osm letje to možná moc nárocné.
Ale mužeme to pridat do knihovny.
Budeš chvíli císt?
Mel jsem dnes dlouhý den.
A teď je z tebe manžel.
Ano, je ze me manžel.
Ale v první rade a navždy otec.
Byli jsme spolu jak dva hrášky v jednom lusku, a pekne dlouho.
Na tohle si budeme muset pomalu zvykat.
Videl jsi, jak pekne se chovaly u vecere?
Bylo to dokonalé!
Jako kdyby tancovaly!
- Líbí se ti? - Moc.
To je dobre, to je dobre.
Protože za ctrnáct dní musím jet do Avignonu.
- Ale vždyť jsi teprve prijel! - Já vím.
- Najak dlouho? - Jenom... na tri týdny.
- Jeden. - Dva.
- Jeden! - D... dva.
Tak dobre, jeden.
A teď bež spát.
Pusu.
Dobrou noc.
Tolik dlouhých obliceju jsem snad nikdy nevidel.
Za týden jsem zpátky.
Tak jeďte. Cím dríve pojedete, tím dríve oslavíme váš návrat.
Treba se vy tri do té doby lépe seznámíte.
Spoléhám na tebe, všechno jim tady ukaž.
Paní baronka není zvyklá mazat si ruce.
Dekuji, Maurici.
Šťastnou cestu, pane.
Tak, dámy. Dáme se znovu do ucení.
Pockejte! To je tradice.
Vždycky od vrat zamává.
Tati!
Auguste!
Mám te moc rád.
Ne.
Tati!
Auguste.
Nesmíš me tady nechat.
Nemužeš me tady nechat!
Nechte me, nechte me!
Tati, prosím te, vrať se!
Další muž jí do života vstoupí až za deset let.
Muž, který byl ješte chlapec
v mnoha, mnoha ohledech.
Podepsal jsem svatební smlouvu se španelským králem
a kluk poslechne, nebo za to pekne zaplatíme!
Ale muj pane, on ji nemiluje.
- O lásku tady nejde! - Ale melo by jít.
Má-li z neho být král, musí se zachovat odpovedne.
Francisi, mladý stromek ve stínu velkého dubu neporoste.
- Potrebuje slunce. - Potrebuje narezat.
Skutecne, Francisi!
Nemuže to pockat do zítrka?
Když nemohu spátjá, nebude spát ani on.
Henry, vstávejte!
To snad ne.
Už zase.
Zavolejte stráž! Priveďte ho nazpet!
No tak, ty hloupé zvíre!
No tak!
Jen pockej.
Zlodeji! Príšte si rozmyslíš, jestli máš krást otcova kone!
Muj si zlomil podkovu. Nemám jinou možnost.
- A my máme jakou možnost? Nechat te? - Jenom jsem si ho pujcil.
Vypadni, nebo vzbudím celý dum.
Prominte, výsosti, nevidelajsem vás.
To jsi tedy mírila obdivuhodne dobre.
A vím, že musím kvuli tomu umrít.
Tak...
o tom nikomu nic neríkej a...
já budu shovívavý.
Máme ješte další kone, výsosti.
Mladší, pokud byste si prál.
Nepreji si nic víc, než uniknout ze své zlaté klece.
Za tvoje mlcení.
Chtela jsem vejce varená ctyri minuty, ne ctyri vejce varenájednu minutu.
A kde je proboha chleba?!
Práve se vyndává z pece, paní.
Marguerito, drahá,
víš, co vždy ríkám o tónu hlasu?
Dobre vychovaná dáma nikdy nezvýší hlas
nad nežný bzukot šeptajícího vetru.
Jacquelino, drahá. Mluv pouze tehdy, pokud nám chceš sdelit neco nového.
Nevyznelo to pronikave, jenom rezonantne.
Skutecný dvoran rozdíl pozná.
Pochybuji, že tvuj rezonantní hlas by byl povolen u královského dvora.
Já se prece nechystám ke královskému dvoru, mami.
To muže jen ta španelská husa, která si nechá ríkat princezna.
Má drahá, nic není ztraceno, dokud neodejdeš na vecnost.
A tam si Buh jiste dá také ríct.
Proc není na stole sul?
Daniello!
Už bežím!
Už má zase peknou náladu!
Vyšlo slunícko na východe?
Ano, Louise, vyšlo.
A dnes bude krásne!
Podívej se na to krásné perí!
Devce, odkud jsi to vzala?
Od milosrdného andela.
A presne vím, co s nimi udelám.
Maurice?
Když muže baronka prodat vašeho manžela, aby zaplatila dane,
tímhle ho urcite vyplatíme.
U dvora ho budou muset propustit.
Ale král ho prodal Cartierovi. Odjíždejí do Ameriky.
Tohle je náš domov, a já nedovolím, aby se nám rozpadl.
My cekáme!
Dávejte pozor, paní,
nebo vám ty peníze sebere.
Dobrý den, paní,
Marguerito, Jacquelino.
Doufám, že jste se dobre vyspaly.
Proc jsi se opozdila?
Spadla jsem v sadu ze žebríku, ale už je mi lépe.
Nekdo už zase cetl v krbu.
Jen se na ni podívejte. Je samý popel a saze.
Nekterí lidé ctou, protože nemají vlastní myšlenky.
Proc nejdeš spát k prasatum, Popelko upopelená,
když musíš smrdetjako ony?
To nebylo pekné, Marguerito.
Daniello, pojď sem, malická.
Vypadáš opravdu trochu... hrube, má milá.
Co mám udelat, aby ses sama snažila?
Ale já se snažím, macecho.
Snažím se vám vyhovet.
Nekdy sedím o samote a premýšlím,
co bych ješte mohla udelat, jak se zachovat...
Ale no tak, uklidni se, malická. Uklidni se.
Možná kdybychom privedli nazpet Maurice, neurážela bych vás tolik.
Tvoje vystupování me uráží, Daniello.
Casy jsou zlé, ale jájsem ti nikdy neuprela útocište a ochranu.
Na oplátku jen žádám, abys mi tady pomáhala bez reptání.
Copak žádám presmíru?
- Ne, paní. - Dobre.
O návratech služebnictva už nepadne ani slovo. Rozumelajsi?
Ano, paní.
Po tom všem, co tady delám!
Po tom všem, co jsem udelala!
Porád je to málo.
Vejce jsou studená.
Ne, ne, tam nic není!
Nic tam není!
Snažne vás prosím, nechte nás být.
Prosím!
- Ne, ne, to ne. - Uhni z cesty, starochu!
- Vyskocte na kone! - To je královská stráž! Utecte!
Pane Bože, to snad není pravda!
Ten obraz...
Prosím, snažne vás prosím, ten obraz.
- Ten muž, utíká pryc. - Stráž vám pomuže. Já nemohu.
Prosím, pane!
Je to... muj život.
Zatracený darebák! Rychle!
Dej mi to! Dej mi to!
Už te mám! Dej mi to!
Ne. To je príliš malé.
Musí to vzbudit pozornost.
Obávám se, paní baronko, že neco vetšího by ji prevážilo.
Asi máte pravdu. Budu se muset poohlédnoutjinde.
Tohle je to pravé!
Prišla jsi o rozum?
Víš, jakýje trest
pro služebnictvo, které se strojí nad své pomery?
Pet dní v kláde.
Ty bys pro me udelal totéž, jen to priznej.
Já? Abych predstíral, že jsem dvoran?
Poskakovat jako šlechtický panácek, a pritom jsem nikdy u dvora nebyl.
A ty také ne!
Aspon me nepoznají.
Podej mi ty šaty, ať mohu jít.
Na tohle nikdo neskocí.
Jsi moc roztomilá.
A sluhu za 20 zlatých franku taky nikdo nekoupí.
Já jsem Mauricovajediná nadeje.
A paní baronka, co jsi jí rekla?
Že jdu trhat lucní kvetiny.
Gustave, vidíš je ješte?
- Kupují brož. - To je neuveritelné.
Nedbá o panství, viní nás za svoje dluhy
a porád predstírá, že má na útraty.
Opovaž se mi smát.
Už jsem hotová.
Boty jsou moc velké.
Na nohy se ti nikdo dívat nebude.
Metry látky a stejne si pripadám nahatá.
Když z tebe má být šlechticna,
musíš se tak chovat.
Nesmíš se na nikoho dívat svrchu.
Já jsem jenom služka v pekných šatech.
Pojď. Musíme ti neco provést s úcesem.
Dekuji.
- Henry, neco jste slíbil. - Já vím.
Lhal jsem.
Myslel jsem,
že se podívám do sveta, než odevzdám svuj život Bohu a své zemi.
Tak proc jste to vzdal?
Asi mi chybí presvedcení pro vec.
To vy ho nejspíš máte nazbyt.
A navíc jste tvrdil, že je to otázka života a smrti.
Se ženami je to vždycky tak, pane.
Smeje se mi, pane, jako by vedela veci, které já nevím.
Ta dáma mela mnoho tajemství.
Já jsem namaloval jenom jedno.
Signor da Vinci byl pozván do zámku jako dvorní umelec.
Leonardo da Vinci?
Michelangelo uvízl pod stropem v Ríme.
Takže se museli spokojit se mnou.
Tak jájedu do Janova a záchranu najdu na ceste!
Pane, vy jste otcem pokrokového myšlení,
a muj otec je králem zpátecníku.
Treba se vám ho podarí privést do 16. století.
Kaptitáne Laurente, prekládejte.
Prince Henryho trápí dojednaný snatek, pane,
mimo jiné.
Výsosti.
To je ale prekvapení.
Cemu dlužím za tak velkou cest?
Vracím vašeho kone, paní baronko.
- On nám chybel? - Ano.
Dovolil jsem si ho dnes ráno vypujcit.
Obávám se, že jsem vám vydesil jednu služebnou...
mladou dámu, která má... dosti pevnou ruku.
- Taje nemá, muj pane. - Opravdu?
Výrecná byla dosti.
Nekdy se jí vrací rec.
My jsme však vaší výsosti jako vždy k službám.
Plne k službám.
Pockej na me!
Ale, dámy.
Tady jste.
Vaše výsosti.
Vaše výsosti, dovoluji si vám predstavit Margueritu Françoisu Louisu,
z rodu Ghentu.
A Jacquelinu.
Velice me teší.
Odpusťte, dámy, ale vy jste nám rozkvetly pres noc.
Tolik se tešíme
na oslavy vašeho zasnoubení se španelskou ružickou.
Ano, došlo kjistému...
vývoji, co se týce Španelska.
Opravdu, Marguerito, ta brož je...
skvostná.
Tahle starožitnost?
Jste príliš laskavý.
Ten jistý vývoj...
je doufám príznivý?
Doufejme.
Preji vám hezký, dámy.
Uvolnete cestu pro dámu.
Tak se pohni!
Bože, dej mi sílu.
Pojďte, pojďte!
Preji si vyrídit záležitost tohoto pána.
Je to muj služebník a jájsem prišla vyrovnatjeho dluh.
Prišla jste pozde, už za nej bylo zaplaceno.
Zaplatím vám 20 zlatých franku.
Za 20 zlatých franku si mužete koupit me. Jedeme!
Požaduji, abyste ho okamžite propustili,
nebo celou vec poženu pred krále.
Král ho prodal. Teď je majetkem Cartiera.
On vubec není majetek, vy sprostý nevychovance.
Myslíte si, že je správné dávat lidi do retezu jako otroky?
Okamžite ho propusťte!
Uhnete mi z cesty!
- Vy si troufáte kricet na dámu, pane? - Vaše výsosti...
Odpusťe, pane.
Nemínil jsem nic zlého.
Jenomže...
Rídím se príkazy. Mým úkolem je dopravit tyhle zlodeje na pobreží.
Služebník není zlodej, výsosti,
a zlodeji nemohou jinak.
Skutecne?
Ale prosím,
podejte nám vysvetlení.
Když strpíte, aby byl váš lid nevzdelaný a jeho mrav byl od detství zkažený,
a pak ho trestáte za zlociny, pro které ho predurcila výchova,
není možné než dojít k záveru, pane,
že nejdríve stvoríte zlodeje a pakje trestáte.
Tak tady to vidíte.
Pusťte ho.
- Ale, pane... - Rekl jsem...
pusťte ho!
Ano, pane.
Myslel jsem, že vidím vaši matku.
Setkáme se na moste.
Pripravte kone! Okamžite odjíždíme!
Dekuji vám, výsosti.
Videli jsme se už nekdy?
Myslím, že ne, výsosti.
Prísahal bych, že znám všechny dvorany v provincii.
Já... jsem na návšteve u sestrenice.
- U koho? - U sestrenice.
Ano, to už jste ríkala. A která to bude?
Jediná, kterou mám, pane.
Jste zámerne ostýchavá,
nebo mi opravdu odmítáte ríci své jméno?
Ne! A ano.
Reknete mi tedy jméno své sestrenice, abych se u ní mohl dotázat, kdo jste.
Taková námaha stojí za citát z Thomase Mora.
Princ cetl Utopii?
Pripadalo mi to sentimentální a nezáživné.
Musím priznat, že me unavují problémy sprostých venkovanu.
Vy zrejme casto s venkovany nemluvíte.
Ovšem, že ne! Prirozene.
Prominte, pane, ale to vubec není prirozené.
Charakter zeme udávají práve ti, jež nazýváte sprostými venkovany.
Jsou pilíri, o než se opírá váš život. A to postavení vyžaduje úctu, ne...
Takže jájsem podle vás arogantní?
Jednomu cloveku jste vrátil život,
ale podíval jste se vubec na ty druhé?
Prosím, snažne vás prosím,
jméno. Jakékoli jméno.
Obávám se, že jediné jméno, jež vám nyní mohu sverit,
je komtesa Nicola de Lancret.
Tak vidíte.
To nebylo tak težké.
Henry!
Už jste zpátky.
Dobrý den, matko.
Král vás prosí na slovícko.
Vlastne na nekolik.
Jako vždycky.
Hned prijdu.
Neopustíte pozemek zámku, pane.
To má být domácí vezení?
Nevysmívejte se mi, chlapce, mám velmi špatnou náladu.
- A bude po mém. - Nebo?
Pošlete me do Ameriky jako zlocince?
A to všechno kvuli vaší hloupé smlouve.
Jste francouzským korunním princem.
A je to muj život.
Francisi, sednete si, než vás raní mrtvice.
Vy dva si nedáte pokoj.
Srdícko,
dostal jste do vínku jisté výsady, a s nimi jsou spojeny urcité povinnosti.
Odpusťte, matko, ale ze snatku s nekým úplne cizím
nebyl nikdo z prítomných príliš šťastný.
Vezmete si Gabrielu do príštího úplnku, nebo použiji všechny možné prostredky.
A co to bude, otce? Varící olej nebo skripec?
Jednoduše vám odmítnu predat korunu
a budu žít naveky!
To je dobre.
Dohodnuto.
Já ji nechci.
Je to váš syn!
Nekdo si pekne zavaril!
Jak to myslíš?
Ty hloupé, hloupé devce!
Jak se opovažuješ provést mi neco takového?
A Marguerite? Je mi z toho špatne!
Je to faleš, a to já v tomto dome nestrpím!
Co jsem udelala?
Zamysli se, Daniello.
Dobre se zamysli.
Princ Henry dnes ráno ukradl našeho kone?
Ano!
A proto ho dnes odpoledne vrátil.
Jak ho mužeš nechat takhle nás prekvapit?
Odpusťte mi to.
Máš štestí, Marguerita se dobre predvedla.
Padli si s princem pekne do noty.
Neprekvapilo by me, kdyby se zase zastavil.
No tak! Chci presne slyšet, co jste si rekli.
I jednoduchá fráze muže mít tisíce významu.
Ríkal, že jsi byla výrecná. Co jsi rekla?
Rekla jsem mu, že je zlodej.
Nepoznala jsem ho.
Daniello.
Ty venkovská hlupacko.
Musíme zvlášť usilovne pracovat, aby bylo panstvíjako ze škatulky.
Nemužeme usaditjeho královskou zadnici do špinavého kresla, že ne?
Ne.
Co tady chce?
Já-já jsem odpracoval váš...
svuj dluh, paní.
Rekli mi, že mužu jít domu.
No dobre.
Bež... chytni kure!
Kdo, drahý?
Komtesa Nicola de Lancret.
Je to sestrenka...
Já vlastne nevím, kdo je její sestrenice.
Urcite jste již o ní slyšela.
Ale drahoušku,
dvoranu je tolik, že všechna jména si clovek nemuže pamatovat.
Proc se ptáte?
Jen tak.
Na pocest Signora da Vinci
jsem se rozhodl usporádat ples.
Maškarní ples.
A my dva se dohodneme na kompromisu.
Na kompromisu? S vámi?
Pokud hledáte lásku,
najdete si ji do té doby.
Za pet dní, jak padne pulnoc,
oznámíte svoje zasnoubení s dívkou podle své volby,
nebo ho oznámím já za vás.
Souhlasíte?
A co bude se smlouvou?
Starosti se Španelskem ponechte mne. Vy máte vetší problémy.
Zvolte si moudre, Henry.
Rozvody jsou jenom pro Anglicany.
Co je nového o královském zasnoubení?
Zrušeno.
Koluje povest, že si musí najít nevestu do tohoto vecera.
Tak to nám nezbývá príliš mnoho castu.
Potrebuji vedet,
jaká je konkurence, znát každýjeho krok,
jeho program,
a všechny pikantní novinky, které posbíráte.
Zítra v poledne bude hrát tenis s Marquis de Limoges.
Tak elegantní pokožka...
ukrývá takovou... nesmiritelnost.
Dosti jsem si oblíbila ty naše spolecné intriky.
Urcite jste to poznal.
Má paní, mám jisté tušení.
Až bude moje dcera královnou,
bude snad možné zarídit se jinak.
Dala bych nevím co, abych te videla vystrojenou jako u dvora.
Povídat si s princem jako dáma.
Spíš mu hubovat.
Nemohu verit tomu, že jsem mu reklajméno své matky.
Ten clovekje nemožný.
Ano. To opakuješ
celý den.
Jiste, je to pravda teď, jako to byla pravda dnes ráno.
Drahoušku, je z královského rodu.
Ti jsou takoví od narození.
Potom se tedy musí platit za bohatství tím, že clovek musí žít s boháci.
Vsadím se, že je velmi milý,
když se s ním clovek lépe seznámí.
Myslím, že s Margueritou si jeden druhého zaslouží.
Buď zticha!
Té preju jedine ten trun, který musím každý den cistit.
Proc ne tuhle?
- Je to modré. - Henrymu se modrá líbí!
A 50 dalších dívek bude mít šaty stejné barvy.
Výborne, Marguerito.
Tyhle jsou moc malé.
Musíme ti jenom najít tesnejší šnerovacku.
I takhle nemohu dýchat.
Když clovek nemuže dýchat, nemuže jíst.
Matko, soustreďte se, prosím!
Kdybych aspon vedela, co hledáš!
Neco, co se hodí pro královnu!
Pojďte se mnou, dámy. Tohle bude to pravé.
Ale nikomu to nesmíme prozradit.
Není nad dobrou intriku!
Co clovek nepromarní,
jako když najde.
To je dokonalé!
Podívejte se na ty strevícky.
Odkud to všechno máte?
Je to veno Danielly, najejí svatbu.
Popelka? Vdávat se?
Za koho, za kominíka?
Pokud jsou to její šaty, treba by v nich ráda šla na ples.
Odkdy mohou plebejci na královské slavnosti?
Nemohou.
Ale je to naše nevlastní sestra
a na pozvánce stojí "dcery domu".
- Není urozená. - A kdo by si jí všiml?
Opravdu, Jacquelino, na cíjsi strane?
Co to deláte?
Vetráme tvoje šaty... na maškarní ples.
Její šaty? Ale vždyť jste práve ríkala...
Myslím, že pro neurozenou osobu to musí stacit. Jen se na to podívejte.
Je to vlastne starožitnost.
Vy si prejete, abych šla na maškarní ples?
Samozrejme.
Nevím, co na to ríci.
Nevíš, co ríci? Ale Daniello.
Bolí me, že si nepripadáš jako jedna z mých dcer.
Já jsem jenom myslela...
Myslela jsem, že pujdeme jako jedna velká nerozlucná rodina.
Tedy, pokud si vcas dokoncíš práci a budeš se do té doby zpusobne chovat.
Co se jí prihodilo?
Nechce, abys šla.
Opravdu si myslíte, že existuje jenom jeden ideální partner?
Uprímne receno, ano.
A jak si mužete býtjistý, že ho najdete?
A když ho najdete, je to skutecne ten pravý pro vás,
nebo si to jen myslíte?
A co když se ta osoba, s kterou byste mel být, nikdy neobjeví?
Nebo se objeví, ale vy jste príliš roztekaný a nevšimnete si toho?
Naucíte se dávat pozor.
Tak tedy, rekneme...
Buh poslal na zemi dva lidi,
a ti meli štestí a našli se.
Ale... do jednoho z nich uhodí blesk.
Co potom?
To je konec?
Nebo náhodou potkáte nekoho jiného a znovu se oženíte.
Je to ta paní, s kterou jste mel být? Nebo to byla ta první?
Když stojí vedle sebe, byly pro vás obe ty pravé
a vy jste se náhodou sešel nejdrív s tou první?
Nebo ta druhá má být první?
A stane se všechno jenom náhodou
nebo jsou nekteré veci predurcené?
Nemužete, chlapce, ponechat všechno osudu.
Má plné ruce práce. Nekdy mu musíte pomoct.
Co je tohle za projekt?
Chcete videt, jestli bude úspešný?
Vypadá to na déšť.
Signore da Vinci!
Jste v porádku?
Asi bych mel nechat chuzi po vode Božímu synu.
Naštestí jsem zakopl o andela.
Komteso!
Vaše výsosti!
Pozor, tady to hodne klouže.
Tady, prosím. Dovolte.
Dekuji vám.
Kde je vaše družina?
Dala jsem jim den volna.
Den volna?
K cemu? Aby prestali žít?
Nemáte nekdy dost toho, že vás porád nekdo obsluhuje?
Ano, ale... je to služebnictvo. Od toho tu jsou.
Prála bych si, abych mohla ty svoje propustit tak snadno jako vy.
Už musím jít.
- Vy se na me zlobíte. - Ne.
Priznejte to.
- Dobre, ano, když na tom trváte. - Proc?
Protože se me snažíte zvábit svým snobstvím.
Obávám se, slecno, že jste chodícím protikladem,
a to me fascinuje.
- Já? - Ano, vy.
Prýští z vás ideály utopistické spolecnosti, a pritom žijete životem dvorana.
A vy vlastníte veškerou zemi, a pritom nejste hrdý na práci, kteráji obdelává.
To není protiklad?
Nejdrív jsem arogantní, a potom nemám žádnou hrdost.
Jak se mi to obojí podarilo najednou?
Máte všechno, a pritom ve svete nenacházíte štestí.
A pritom se smejete tem, kdo vidí všechny jeho možnosti.
Jak to deláte?
Co?
Prožívat každý den s takovou silou vášne? Není to vycerpávající?
Jenom když jsem s vámi.
Proc me tak rád rozpalujete?
Proc mi to dovolíte?
Daniello!
Prominte, výsosti, zapomnelajsem na cas.
Ale ten vítr...
- Je dokonalý! - Prominte.
Zítra budu hrát tenis.
- Prijdete? - Už musím jít.
Proc to porád delá?
Pauletto.
Kde jsou svícny?
Málem nevidíme talíre.
Ztratily se, paní. Všechno jsem prohledala.
Obraz z chodby nahore také zmizel.
Vypadá to, že máme v dome zlodeje.
Tak toho jsem se dockala po všech tech spolecných letech.
Nejcennejší majetek mého manžela!
Pozastavím vám mzdu, dokud se ukradené veci nevrátí.
- Rozumely jste? - Ano, paní.
Treba vás pošlu lodí do Ameriky s ostatními zlodeji.
Slyšeli jste to?
Princ požádal krále, aby všechny ty osoby propustil.
Opravdu?
Tak, tedy...
podle královského dekretu musí každý dostat náhradu.
Náhradu!
Skutecne! Kam ten svet speje?
Já bych ráda vedela, kdo je ta komtesa, o které všichni mluví.
Dvorané dnes mluvili o ní a o tom, jakje princ celý bez sebe.
Mely bychom zjistit, kdo to je, a pomoci jí do hrobu.
Sluší vám to, Marguerito.
Váš zájem je vítán, výsosti.
Daniella de Barbarac.
Vy jste každý týden hezcí.
A vy, Monsieur le Pieu, zbytecne plýtváte lichotkami.
Jaká škoda, máte nejlepší pudu v provincii,
a pritom ji tak uboze obdeláváte.
Máme omezené zdroje, pane.
- Deláme, co mužeme. - Mohu být nápomocen?
Promluvte o tom s baronkou a nerozptylujte se pri nákupech.
Kdyby vám to nevadilo, probral bych to radeji s Daniellou.
Mám možná dvakrát vaše léta, mé díte, ale jsem dobre zaopatren.
Jak dosvedcuje moje panství.
Vždy jsem byl naklonen tem, komu štestena méne nadelila.
Vy potrebujete bohatého ochránce.
A já potrebuji mladou, inteligentní dámu.
Švestky?
Ne.
Tento týden nic nekoupím.
A nemela byste zapomínat, že bez mé velkorysosti
by vaše ubohá farma prestala existovat.
Takže být vámi, pocínal bych si velmi, velmi opatrne.
Odporný mužský!
Kdyby každý týden nekupoval koš zeleniny,
hned bych na na neho plivla.
Prosím.
Jiste jste nikdy neokusila neco tak
lahodného.
Ať te to ani nenapadne.
Chutná vám to?
Jestli mi to chutná?
Vždyť je to úplne hríšné.
Jak se tomu ríká?
Cokoláda.
Španelští mniši toho posílají hromady.
Tohle je naše služebnictvo, výsosti.
Opravdu? Moc rád bych se s nimi seznámil.
Dobrý den, dámy.
Co to deláte? Chcete prince vydesit k smrti?
Jenom nás to vylekalo.
Byly jste tu jen vy dve?
A to kure, výsosti.
Musíme tlacit na rychlé zásnuby.
Paríž o Vánocích.
Dovedeš si to predstavit?
Ne. Myslím, že nemužeš.
Moje matka na me byla prísná.
Naucila me, že cistému je vše cisté.
Nutila me, abych si myla oblicej nejméne 20-krát denne,
zdálo se jí, že nikdy není dost cistý.
Já jsem jí byla velmi vdecná.
Chtela pro me to nejlepší.
A takjsem teď...
baronka.
A Marguerita bude královnou.
Škoda, že jsi nikdy nepoznala matku.
Neco z ní v tobe urcite zustalo.
Ráda bych vedela, jak vypadala.
Ano. Ale nikdy se nesmíme litovat, že?
I když je hodne zle, vždycky muže býtješte hur.
Ano, paní.
Máš v sobe hodne ze svého otce.
Nekdy si myslím, že ho vidím v tvých ocích.
Opravdu?
Ano...
Máš v obliceji hodne mužské rysy.
Mužská výchova...
Není divu, že jsi stavená na težkou práci.
Milovala jste mého otce?
Skoro jsem ho neznala.
Teď bež.
Jsem unavená.
Podívej se, Gustave! Letí!
Jak mužeš být tak spokojená?
Budeš plavat v mocuvce, když se vezmou.
Nevím, proc ti to tak vadí.
Mne je to úplne jedno.
Lžeš! Princ bude tvuj švagr
a ty, komteso de Lancret, jim budeš nosit snídani do postele.
Ale oni by se prestehovali do paláce
a já bych zustala na panství a všecko zmenila k lepšímu.
Líbí se ti. Priznej se.
Ne.
Takže kdybys ho znovu uvidela,
tak bys, tak bys jednoduše...
Šla bych prímo k nemu a rekla bych,
"Výsosti, moje rodinaje vaše rodina."
"Prosím, odveďte si je."
Skvele. Protože teď máš príležitost. Jde sem.
Hledám Signora da Vinci.
Máme jít spolu do kláštera. Videl jsi ho?
Da Vinciho?
Ne, výsosti.
Není to ten jeho létající vynález?
- Odkud ho máš? - Od...
komtesy de Lancret.
Je to jeho prítelkyne.
Ty se s ní znáš?
Prosím te, musím ji najít. Kde bydlí?
Myslím, výsosti,
že bydlí u sestrenice.
Je to...
baronka Rodmilla de Ghent.
To bude menší problém.
Ale...
ale já vím, že je tam
sama, úplne sama,
zrovna teď.
Výborne.
Pekný obraz.
Gustave!
Ty hrozný mizero!
Slyšela jsi? Líbí se mu moje malování!
A jede ke mne domu!
Takže by sis mela pospíšit.
Pauletto! Louiso! Rychle!
Výsosti.
Jaké necekané prekvapení.
Komteso.
Vy nechodíte do kostela?
Mé víre je lépe stranou od vášnivého davu.
Ano, obávám se, že edikt mého otce vyvolal úplný...
fenomén.
Proto jsem na ceste do kláštera.
Františkáni mají úchvatnou knihovnu.
A když vy tak ráda ctete, nechcete se ke mne pripojit?
To není spravedlivé, pane.
Vy jste našel moji slabost,
ale jájsem vaši slabostješte nepoznala.
Já bych rekl, že je to dost zrejmé.
Kapitáne Laurente!
Nebudu potrebovat kone, ani vaše služby.
Dnes jsem proste...
Henry.
Prince Henry odešel dnes brzy ráno, paní baronko.